Caesars leir i Hellas
Trekker vi oss tilbake til kysten, holder vi kanskje ut til regnet.
Men går vi østover, kan de skjære oss av her.
Selvfølgelig.
Det går ikke.
Klart.
Kart tegner seg aldri om på egen hånd, om det er det dere venter på.
Han har rett. Vi får slåss med dem her.
Og beseire dem.
Vi skal knuse dem, uten tvil.
De skal bli markfôr hele hurven.
Markemiddag.
Prøv å unngå blodsutgytelse.
Vent litt, så kan Pompeius barbere deg.
Torquatus burde få noe. En prestestilling, kanskje.
Får Torquatus et høyt embete, må Varro få det samme.
Hva skal vi gi Labienus, da?
- Makedonia? - Bithynia. Makedonia til Libo.
Deres egne skal ha det beste?
Vi kan ikke gi bort noe ennå.
Dere koker kaniner som ikke er fanget.
Vår kanin er trengt inn i et hjørne og har tapt nesten 2000 mann!
Vi kan nok trygt si at kaninen er klar for gryten.
- Hvorfor så dyster, Brutus? - Virker jeg dyster?
Tilgi meg.
Nei, Caesars nederlag er noe å glede seg over.
Vi tåler ikke tyranner, men jeg kan ikke feire.
Han var som en far for meg.
Du har min sympati. Når slår vi til?
Vi har allerede slått til.
Han er ikke død ennå.
- Når setter vi inn dødsstøtet? - Det skjer ikke.
Holder vi ham omringet en måned til,
vil restene av hans armé oppløses og forsvinne.
- Uten at det koster oss noe. - Er det ærbart?
Caesar har jaget oss ut av Roma og Italia, drept våre venner,
annektert vår republikk.
Æren krever at vi går i hans blod,
- Til knes! - Men du lar sulten gjøre jobben!
Vi må angripe Caesar og drepe ham. Eller er vår seier tom.
Han har rett. Det ser bedre ut hjemme.
Du er Pompeius Magnus.
Du knuser dine fiender som om de var insekter.
Alt annet ville skuffet folk.
Nyheter fra Hellas!
Marcus Antonius er i god behold, men de fleste av skipene
sent til Caesars hjelp har forlist.
Caesar er omringet og svært underlegen.
Republikkens styrker venter seg
en seier i løpet av kort tid.
- Der er du. - Her er jeg.
Jeg ber Timon om beskyttelse, og han sender en gjeng idioter!
Du verden.
Caesar er snart død, og vi er ubeskyttet.
Vi kunne like gjerne ligget nakne på gaten.
Du må gå til Servilia og be om noen menn.
Hvorfor?
- Så de kan vokte dørene. - Nei, hvorfor må jeg gå?
Jeg kan ikke be Servilia om hjelp.
- Jeg kan ikke det. - Jeg tigger ikke for deg.
- Hun kommer ikke til å si nei. - Tror du det?
Så klart ikke. Så fine gaver som jeg ga henne.
- Hva sa hun? - Ingenting.
- Noe sa hun vel?
Hun sa ingenting.
Du er veldig arrogant. Tror du kan kjøpe henne med slaver og skilpadder.
- Og seks tønner med is. - Jeg vil ikke gå.
Du vil ikke gå.
Vil du heller bli voldtatt av siklende proletarer?
Jeg bryr meg ikke lenger.
Den ene dagen jubler du over Caesars seier,
neste dag må jeg be om hjelp.
Jeg vil bare at krigen skal slutte.
Krigen er over. Det er derfor du må gå.
Dessverre. Men sånn er det.
Lyde.
Pent.
Ikke...
Det er godt å se deg. Jeg har vært bekymret.
Ingen grunn til det. Jeg klarer meg bra.
Ikke like bra som deg, selvsagt.
Trenger du penger?
Jeg har penger hvis du trenger.
Det tror jeg sikkert. Din mann satset på rett hest.
Lykken står deg bi.
Jeg vet ikke om Vorenus lever.
Unnskyld.
Jeg ville ikke oppføre meg slik.
Jeg er så trett, Niobe.
Lei av å være sint.
Lei av å hate deg.
Du er alt jeg har.
Unnskyld.
Vil du ha litt honningvann?
Bortkastet tid!
Vi dør av tørst lenge før vi dør av sult.
- Vi kunne drukket blodet deres. - Hva?
Vi kunne drukket de dødes blod.
For salt.
Du ville bare blitt mer tørst.
De er råtne nå uansett.
Det spiller ingen rolle.
Det ordner seg til slutt.
Vi kommer til å dø her.
Hva skriver du?
En beskjed til Niobe.
Javel. God idé.
Hils Eirene når du er i gang.
Hvis det er plass.
Så vakre vi er, da.
Jeg vil ikke se ut som en tigger.
Jeg protesterer ikke, kjære.
Men Servilia vil bli minnet om hva for en skrekkøgle hun er blitt.
Men jeg er glad du er søt for en gangs skyld.
Du ser så ofte gammelmodig ut.
- Håper din mor har det bra. - Ja da.
- Og din sønn? - Han også.
Mor har sendt meg for å be om en tjeneste.
Hun frykter følgene av det siste slaget i Hellas.
Det er forståelig.
Hun har nytt litt vel godt av overtaket sitt
Hun ber deg låne ut noen menn til å vokte vår dør i ditt navn.
Ja visst.
Eleni, send ut Ajax og tre eller fire andre.
- De han måtte velge. - Takk.
Det er veldig snilt.
- Jeg sa til mor at hun ikke skulle gå ut fra... - Stans.
Hun skal få det hun trenger.
Unnskyld. Du er så snill mot oss.
- Vi fortjener det ikke. - Slutt.
Jeg må se forferdelig ut.
Ikke akkurat.
Du er bedårende.
Det er best jeg går hjem.
- Allerede? - Mor blir bekymret.
Hvis du mener det, så.
Octavia.
Takk.
Send bud til Roma.
Gi beskjed om...
at det avgjørende slaget begynner i dag.
Pompeius' legioner står oppstilt!
Takk. Har du glemt å hilse?
Nei. Beklager!
Blås til samling, Gracchus!
- Gi Xeno beskjed om å sale på hesten. - Ja vel.
Blås til samling!
- Skal vi gå med på å kjempe? - Hvorfor ikke?
De er tre ganger flere til fots og fem ganger flere til hest.
Våre menn er redde, sultne og desperate.
Det overtaket må vi tydeliggjøre.
Så ironi brukes i det militære?
Vi må seire eller dø.
Pompeius' menn har andre alternativer.
Adjø, Posca.
Send bud til Roma. Caesar har vunnet.
Caesars menn kommer.
Jeg har kuttet meg i hånden.
Vi må vekk herfra. De tar Dem.
Det er ikke dypt, men det er vondt.
De kommer til å drepe Dem!
Det har ingen betydning.
Våre styrker er beseiret. Hva skal vi gjøre?
Vi skal slåss en annen dag.
Og seire.
- Men nå må vi sørge for sikkerheten vår. - Sikkerhet er intet.
Vi må forlate Hellas og søke nytt mannskap.
- Får man spørre hvor? - Afrika.
- Vi må få støtte fra Afrikas byer. - Afrika?
- Vi slipper opp for kontinenter. - Og penger.
Vi har beskattet Hellas til siste slant.
Hvordan skal vi kjøpe Afrikas lojalitet?
- Skjell? - Vi trenger ikke å betale.
- Vi er Romas senat. - Vi er gamlinger med gjørme på skoene.
Vi er ikke beseiret før vi er døde.
- Republikken lever så lenge vi lever. - Fortsett å kjempe hvis dere vil.
Jeg for min del, skal overgi meg til Caesar.
Har du ingen stolthet? Ingen ære?
En smule, håper jeg.
Ikke så mye som deg, selvsagt.
- Caesar kommer til å drepe deg. - Kanskje.
Jeg er ikke redd for å dø.
Jeg er trett.
Jeg vil hjem.
Ja. Jeg er helt enig.
Brutus! Uten ditt navn...
Ikke snakk til meg om republikken!
Hadde jeg visst hva slags elendig selskap jeg måtte holde ut med,
og hva for en idiot Pompeius er, ville jeg aldri forlatt Roma.
Unnskyld sinnet mitt.
- Jeg er ikke meg selv. - Glem det.
Jeg fortjener din skuffelse.
Jeg foreslår at vi begir oss til Amfipolis.
Jeg har menn og penger der. Og videre til Egypt.
Ptolemaios barn er lojale mot meg.
Det er kanskje...
Det er kanskje best vi ikke reiser sammen.
Du har kanskje rett.
Det er best.
Uten tvil.
Jeg forstår ikke... Noe burde ha skjedd nå.
Det er ikke meningen at jeg skal dø slik.
- Du ble feilinformert. - Det er ikke riktig.
Men det blir godt å se mor igjen.
Tror du de har et system for å finne folk?
Hva?
I dødsriket? Hvordan finner du folk?
- Det må det være millioner av mennesker. - Sikkert.
Hun kjenner meg nok ikke igjen.
Jeg var liten da hun døde.
Hun blir nok redd.
En stor brande som kommer og gir henne en klem.
- Se der. - Hva?
Se på det liket der. Det flyter i vannet.
Den plutoniske eteren fyller det.
Hva så?
Du har ikke drukket sjøvann igjen?
- Spis, make. - Å, ja.
- Litt for salt. - Nei da. Det er godt, ikke sant?
Nydelig, mamma.
Bona Dea, som dere ser ut!
Tullebukker.
Helena!
Våkne! Folket reiser.
Ikke vær redde. Vi er ute på eventyr.
Den første som ser havet, får en fersken i Amfipolis.
Hva var navnet igjen?
- Lysandros. - Hvor langt er det til Amfipolis?
Det er nære.
Vi fortsetter som planlagt.
Ikke avslør hvem jeg er for dem vi møter.
Og hvis de spør?
Mela.
- Aeneas Mela. - Jeg hører og adlyder, kaptein.
- Og hvem betaler? - Du har allerede fått betalt.
Ikke for beskyttelse.
Jeg har mange menn og penger i Amfipolis.
- Du får betalt der. - De har ingen penger her?
Ingen! Nå er grensen nådd!
Ta det ikke ille opp, kaptein. Jeg bare spør.
Vi skal gå.
Du gjør meg gal med mumlingen din.
Må du forstyrre gudene slik?
- Nei. - Slutt da.
Servilia inviterer deg til å veve med henne i morgen.
- Jeg kan ikke. - Jeg har allerede takket ja.
- Jeg kan ikke. - Jeg vet at hun er kjedelig.
Og så veving?
Men vi må holde henne på godt humør.
Men...
Havet!
Samtidig. Dere får hver deres fersken.
Se, mamma! Døde mennesker.
Godt?
Hvor kommer dere fra?
- Brindisi. - Romere.
Jeg kjenner deg igjen. Hvor har jeg sett deg?
- Jeg har aldri sett deg. - Jeg er sikker på det.
Gi dem vann og brød. Vi må dra.
- Skal vi gå fra dem? - Jeg har ingen tid å miste.
Det er uansett snart mørkt. Vi slår leir her, og drar til Amfipoli i morgen.
- Jeg insisterer på at vi fortsetter. - Rolig, gamle mann.
Vi kommer frem.
Hvil nå, gutter. Spis, drikk og samle krefter.
Vi skal bli gode venner.
Vil du ha kuken min, eller skal du tenne bål?
Jeg sa jo at det skulle gå bra.
Enkelte blir aldri fornøyd.
Hvorfor stopper vi så tidlig?
Best slik, tror jeg. Det er snart mørkt.
- Hvem er det der? - Hvordan vet jeg?
Blås i hvem de er!
Unnskyld... Jeg...
Alt skal gå bra. Det lover jeg.
Alt skal gå bra.
Pompeius Magnus! Han er helt lik Pompeius Magnus.
Det var derfor jeg kjente ham igjen.
Ikke pek!
- Utrolig! - Kan du tro det?
Kone og barn også.
Caesar kommer til å drukne oss i gull.
Skitt!
Hva skal vi gjøre?
Vet ikke ennå.
Takk for at du kom.
Mor insisterte. Du vil visst at jeg skal veve med deg?
Jeg beklager at du ble opprørt.
Forrige gang vi var sammen.
Det gjør ikke noe.
Liker du å veve?
Det gjorde jeg også.
Og broren din?
- Er han i Mediolanum? - Ja.
- En fortryllende by, sies det. - Frue.
Hva er det, Eleni?
Bud fra Hellas.
Caesar har vunnet.
Pompeius' armeer er fullstendig tilintetgjort.
Og min sønn?
Ikke noe nytt.
Ikke gråt.
Holdt i Romas navn!
Jaså, han kaller seg Roma nå? Skamløst.
Hvem er dere, og hva vil dere?
Vi er Roma, gutt. Alt som er igjen.
Vi skal overgi oss til din leder.
Brutus! Cicero!
Så glad jeg er for å se dere.
Jeg trodde dere var døde.
Jeg kommer med æren i behold uten bønn om nåde,
for å overlevere våpen og hester...
Ikke noe sånt snakk.
Vi kranglet litt, og nå er vi venner igjen.
Det er svært sjenerøst av Dem, og karakteristisk, men jeg kan ikke...
- Min stakkars gutt. - Jeg er svært lei for det.
Slett ikke. Jeg satte deg i et umulig dilemma.
Du gjorde bare det du mente var ærbart.
Jeg kysser deg.
Takk. Jeg skal ikke glemme denne gesten.
- Som jeg sa, svært sjenerøs... - Hva med Pompeius?
Si at han lever!
- Han lever. - Takk gudene. Hvor er han?
Han...
Han akter ikke å overgi seg.
Det er galskap. Hvor skal han gjøre av seg?
Er Scipio og Cato med ham?
De har flyktet til Afrika.
Hva tenker jeg på?
Her står jeg og spør når dere må være sultne og tørste.
Kom.
- Jeg ville nok heller... - Jeg insisterer.
Kom.
Selv om hånden var opptatt, måtte jeg uansett gripe den marken,
så jeg slo ham med denne knyttneven om og om igjen!
Hans far, kong Ptolemaios Auletes XII, var en nær venn av meg.
Jeg ble alltid lovt god mottagelse i Egypt.
En gang var jeg ute og jaktet med kongen.
Vi jaktet løve.
Men kongen var en dårlig bueskytter,
og vi kunne ikke se om løven var såret eller død.
Så vi snek oss innpå løven...
Hallo, venner.
Føler dere dere bedre? Sterke?
Sterke nok.
Hva heter den der romeren?
Han heter...
Aeneas Mela.
- Aeneas Mela? - Det sa han.
Hva har du hørt om Caesar og Pompeius?
De har kriget.
Og?
Dere vet hvem som vant.
Si det til oss.
Jeg hadde tenkt å la dere være med.
- Hva snakker han om? - Dere er sikkert flinke.
Vet sikkert hvordan man slåss.
Mine menn og jeg kan ikke ta hans folk alene.
Oss samlet... Ikke noe problem.
Vi deler på belønningen.
- Ingen dårlig idé. - Dere kan få konen og barna.
Jeg tar slavene.
Gå herfra og prat ikke mer om dette.
Dere tror dere kan beholde belønningen selv.
- Dra til helvete. Aldri. - Ikke...
Dra til helvete! Jeg ga dere livet. Jeg kan lett ta det tilbake.
Når jeg har pratet ferdig, snur du og løper den veien.
Hvorfor ikke den veien?
Ikke stopp før du er utenfor synsvidde, ellers dreper jeg deg.
- Hva er det med ham? - Jeg har pratet ferdig.
Det der var vel litt hardt?
Tilbudet var rimelig, syns jeg.
- Hva skal dette bety? - Sir...
Ut med språket! Han var en av mine.
- Han planla å overfalle Dem. - Hvordan vet du det?
Han ba oss delta.
Og du hogg ham til døde for min skyld?
Godt vennskap på kort tid.
- Hva heter du? - Lucius Vorenus,
prefekt i Gaius Julius Caesars trettende legion.
Titus Pullo, legionær i den samme.
Salve, Lucius Vorenus.
Jeg er Aeneas Mela... fra Pergamon.
Aeneas Mela.
De må betrakte Dem som tatt i forvaring.
Jeg forstår ikke.
Betrakt Dem som den trettende legionens fange.
- Jeg er bare handelsmann. - Vi vet hvem De er.
Jeg eier dere nå! Dere to, begrav ham.
Dere andre, la ham ikke gå.
Jeg må snakke med deg på tomanns-hånd.
Bli her.
Jeg sier ikke at jeg er den du tror,
men jeg har vært i armeen.
Vi har kanskje møttes under et felttog.
Det er kanskje derfor jeg virker kjent.
Kanskje.
- Jeg husker at trettende var i Alesia. - Det stemmer.
Det slaget skulle jeg gjerne sett!
Førti kilometer befestninger, hva?
- Nærmere femti. - Femti?
- Hvor mange mann hadde dere? - Seksti tusen.
Mot nesten dobbelt så mange gallere?
Minst. De beste fra hver eneste stamme i Gallia.
Caesar kan slåss, det er helt sikkert.
Da han ikke var stort eldre enn deg,
plasserte jeg ham i vinterkvarter i...
Hvor var det?
Det spiller ingen rolle.
Det er lenge siden nå.
Jeg må spørre... Hvordan havnet De her?
Pompeius hadde da et stort overtak på Cæsar?
Det hadde han.
Det virket umulig å tape.
Det er alltid et dårlig tegn.
Slagmarken lå på en slette
ved en elv ved foten av noen lave åser.
Sånn som dette.
Linjene møttes her.
Mine karer holdt stand, så jeg sendte kavaleriet mot hans høyre flanke.
- Helt korrekt, eller hva? - Ja.
Men de feigingene ble drevet tilbake av én eneste kohort,
de flyktet, og to hundre hester
braket rett inn i min venstre flanke.
Linjen min ble rullet opp som en matte.
Hele den jævla armeen flyktet,
og nå står jeg her.
Slik ble Pompeius Magnus beseiret.
Slik døde republikken.
- God natt. - Vent.
Jeg vil ikke...
Jeg skal ikke be om nåde for min egen del,
men jeg ber deg om å tenke på
min kone og mine barns skjebne.
La meg få føre dem til Egypt der de er i sikkerhet...
blant venner.
Tenk på dem.
Sov videre.
Uklokt og illojalt, sier jeg.
Uklokt og illojalt.
Og hvorfor? Hvorfor?
Vi hadde ham.
Blås i hestene.
Blås i gullet.
Caesar ville gitt oss gårder
og sletter og frukthager, store flokker med slaver...
og buskap og alt mulig annet...
Pompeius Magnus er ingen slave man selger for penger.
- Forstår ikke hvorfor. - Det er mye du ikke forstår.
Ikke han heller.
Dere og tolv andre overlevde uværet.
Av fem tusen.
Dere holdes uten tvil i live av en større grunn.
Vel, De vet...
Han har interessante nyheter.
Vi møtte Gnæus Pompeius Magnus
med familie og en gruppe tjenere.
- Hvor? - På vei til Amfipolis, med en muldyrkaravane.
Muldyrkaravane. Kostelig.
Han skal seile til Egypt.
Familie og tjenere?
- Ingen soldater? - Ingen.
Ikke en eneste mann igjen. Stakkars jævel.
Hvorfor tok dere ham ikke?
Her kommer godbiten.
Jeg syntes det ville vært galt.
Forklar deg.
Hendene hans skalv, han var skitten.
Øynene var blanke. Han er en knekt mann.
Jeg så ingen grunn til å ta ham.
Legionær Pullo tok ikke del i beslutningen.
Du så ingen grunn.
Pompeius kan være knekt
som en slave, og fremdeles være farlig!
Levende blir han en fane våre fiender samles rundt.
Så lenge han kan settes på en hest, er han farlig.
- Men du så ingen grunn til å ta ham? - Nei, sir.
Hvem gir deg rett til å bestemme det?!
Jeg vet at jeg ikke har gjort min plikt og ber om tilgivelse.
Han ber om tilgivelse.
Jeg burde korsfestet deg.
Heretter skal du huske at det er jeg som gir nåde.
- Forstått? - Ja.
Tre av.
Jeg liker ikke å uttrykke uenighet. Du behandler ham altfor mildt.
Han lot Pompeius gå. Og du lar ham leve?
Han bør straffes for å statuere et eksempel!
Hadde det vært noen andre.
Men de to... De fant mitt stjålne banner.
Nå overlever de et skipsbrudd som druknet en armé,
og finner Pompeius Magnus på en strand.
De har mektige guder på sin side.
Jeg dreper ingen med slike venner.
Posca.
Gi Fulvio beskjed om å bryte opp.
Vi skal til Egypt.
General Pompeius!
Husker De meg? Lucius Septimius.
Centurion Septimius, forhenværende.
Jeg var med Dem i Spania. Fjerde legion, tredje kohort.
Lucius Septimius, ja visst.
Hva gjør du her?
Jeg jobber for egypterne.
Det er ikke fjerde, akkurat.
- Men man må jo tjene til mat. - Sant nok.
Hva er alt dette?
Ikke særlig til velkomstfest.
De vet hvordan egypterne er. Merkelig folk.
Ja, det er de. Fremad, kamerat.
Jeg er lei meg, sir.